Р Е Ш
Е Н И Е :
№ 10
гр.Самоков, 17.01.2022 г.
В ИМЕТО НА НАРОДА
Самоковският районен съд, втори състав,
в публично заседание на двадесет и девети юни две хиляди двадесет и първа
година в състав:
РАЙОНЕН СЪДИЯ: МАРИНА ТРИФОНОВА
при
секретаря Параскева Георгиева ,като разгледа докладваното от съдията НАХД №
167/2021 год. по описа на Самоковски районен съд за да се произнесе взе предвид
следното :
Производството е по реда на чл.59 и
следващите от ЗАНН.
Образувано е по подадена жалба от адв.Е.
М. ,в качеството й на пълномощник на М.Н.Б. *** срещу наказателно постановление
№ .. год. на Директора на РДГ-С. ,с искане същото да бъде отменено като
неправилно и незаконосъобразно.Излагат се доводи за наличието на психично
заболяване на М.Б. –олигофрения –умерена степен.Състоянието й е вродено
,установено от ТЕЛК и инвалидизацията й е пожизнена.Твърди се,че
жалбоподателката не е извършила вмененото й нарушение по закона за горите
„съхранявала дърва за огрев без КГМ ,за което й е наложено административно
наказание глоба в размер на 150 лева на основание чл.266,ал.1 от Закона за
горите.Представят се доказателства –Експертно решение № .. год. от ТЕЛК.
В съдебно заседание адв.М. поддържа
жалбата.С оглед твърдението ,че жалбоподателката страда от психично заболяване
и данните за това, адв.М. е направила искане за допускане и извършване на
съдебно-психиатрична експертиза ,вещото лице по която да даде заключение страда
ли жалбоподателката от психично заболяване от какво ;от кога датира същото по
преценка на вещото лице –психиатър и в състояние ли е същата да разбира
свойството и значението на извършеното и да ръководи постъпките си.
Административно-наказващият
орган–Директора на РДГ-С. не изпраща представител и не изразява становище по
жалбата.
В с.з. на 18.05.2021 год. съдът е
допуснал извършването на съдебно-психиатрична експертиза .
Съдът служебно е приложил по делото НП
№ .., издадено от Директора на РДГ-С., предмет на обжалването и АУАН № 003391
от 26.11.2020 год.,въз основа на който е издадено наказателното постановление .
По делото са събрани писмени
доказателства –НП № 783 от 24.02.2021 год. на Директора на РДГ-София и АУАН №
003429 от 26.11.2020 год.;Констативен
протокол № 006406 от 26.11.2020 год. Експертно решение № .. год. от
ТЕЛК;Справка от „ЦПЗ“-С. ЕООД ,от която е видно ,че М.Н.Б. не се води на учет,
не е лекувана в ЦПЗ-С. от 2013 год. до настоящия момент.Отразено е ,че поради
пожар в административната сграда на ЦПЗ-С. и загуба на архив ,не може да се
даде информация за периода преди 2013 година.
По делото е извършена съдебно
–психиатрична експертиза ,от заключението на която се установява следното
:Освидетелстваната жалбоподателка М.Н.Б. *** страда от умерена умствена
изостаналост /имбецилност/,в коморбидност с параноидна шизофрения –непрекъснато
протичане.Според вещото лице психичното състояние на освидетелстваната Б. не
позволява правилно да възприема ,запаметява и възпроизвежда фактите от
действителността ,касаещи периода на извършван на деянието.Към момента на
извършване на деянието същата не е могла да разбира свойството и значението на
извършеното ,както и да ръководи постъпките си.
От заключението се установява ,че М.Б.
е пенсионер по болест от 1997 година ,с диагноза умерена умствена изостаналост
/имбецилност/ първа група с придружител.Същата е обект на психиатрични грижи от
2008 година ,като е диагностицирана като страдаща от параноидна шизофрения.От
тогава е и на непрекъснато медикаментозно лечение с колеблив терапевтичен
ефект.Същата е с тежък и траен шизофренен ефект.
При така приетото за установено от фактическа
страна ,съдът намира, че жалбата е основателна по следните съображения :
Съгласно разпоредбата на чл.11 от ЗАНН
по въпросите за вината, вменяемостта ,обстоятелствата ,изключващи отговорността
,формите на съучастие ,приготовлението и опита се прилагат разпоредбите на
общата част на НК, доколкото в ЗАНН не е предвидено друго.
По
аргумент от горната разпоредба във връзка с чл.31 ,ал.1 от НК субект на
административно-наказателна отговорност може да бъде физическо лице, навършило
18 години ,извършило нарушение в състояние на вменяемост. Съгласно чл.33 от НК
не са наказателно отговорни лицата, извършили престъпление /респ.нарушение по
смисъла на чл.6 от ЗАНН/лицата ,които са действали в състояние на невменяемост
–такива, които поради умствена изостаналост,продължително или краткотрайно
разстройство на съзнанието не са могли да разбират свойството и значението на
извършеното и да ръководят постъпките си.
От
заключението на вещото лице по извършената съдебно-психиатрична експертиза се
установява по категоричен начин,че жалбоподателката М.Б. страда от умерена умствена изостаналост
/имбецилност/,в коморбидност с параноидна шизофрения –непрекъснато протичане,
което с оглед на установените медицински критерии се приравнява към умствена
изостаналост и продължително разстройство на съзнанието по смисъла на чл.33 от НК.Съгласно заключението на вещото лице психичното състояние на
освидетелстваната Б. не позволява правилно да възприема ,запаметява и
възпроизвежда фактите от действителността ,касаещи периода на извършване на деянието
и поради това си заболяване към датата на извършване на деянието-26.11.2020
год. същата не е могла да разбира свойството и значението на извършеното ,както
и да ръководи постъпките си, тоест към момента на деянието жалбоподателката се
е намирала в състояние на невменяемост поради заболяването си.
Предвид горното съдът намира ,че обжалваното наказателно постановление №
784/24.02.2021, издадено от Директора на РДГ-С.,с което на жалбоподателката М.Б.
е наложено на основание чл.266,ал.1 ,пр.7 от ЗГ административно наказание глоба
в размер на 150 лева за извършено нарушение на чл.213,т.1 от ЗГ е
незаконосъобразно и следва да бъде отменено изцяло.Същото санкционира деяния
,които предвид липсата на годен субект на административно-наказателна
отговорност не съставляват административни нарушения по смисъла на чл.6 от ЗАНН.
На основание чл.63,ал.3 от ЗАНН, в съдебните
производства по ал. 1 страните имат право на присъждане на разноски по реда
на АПК
процесуалният представител на
жалбоподателката претендира разноски в производството при условия на
безвъзмездна правна помощ на осн. чл.38,ал.2 от Закона за адвокатурата.Представя
пълномощно и договор за правна защита и съдействие. В договора за правна защита
и съдействие е отразено, че правна помощ се осъществява безплатно по реда
на чл.38 от ЗА. Съгласно мотивите към т. 1 на ТР № 6/2012 г. на ОСГТК на
ВКС, договорът за адвокатска услуга се сключва между клиент и адвокат, а
писмената форма е за доказване. Изявленията за наличие на конкретно основание
за оказване на безплатна помощ по чл.38,ал.1 от ЗА, обвързват съда и той
не дължи проверка за съществуването на конкретната хипотеза. Достатъчно за уважаване
на искането по чл.38,ал.2 от ЗА е правна помощ по делото да е
осъществена без данни за договорен в тежест на доверителя размер на
възнаграждението по чл.36,ал.2 от ЗА, заявление, че предоставената правна
помощ е договорена като безвъзмездна и липса на данни, които да го
опровергават, както и отговорност на насрещната страна за разноски. Принципът
на чл.36,ал.1 от ЗА е че адвокатът има право на възнаграждение за
своя труд, а размерът му, се определя от съда по императивната разпоредба
на чл.38 от ЗА, в рамките на предвидения размер, съгласно Наредба № 1
от 09.07.2004 год. за минималните размери на адвокатските възнаграждения (В този смисъл Определение № 515
от 02.10.2015 г. по ч. т. д № 2340 по описа за 2015 г. на ВКС, І т. о.).
Съгласно чл. 18, ал. 2 от Наредбата, ако административното наказание е под
формата на глоба, имуществена санкция и/или е наложено имуществено обезщетение,
възнаграждението се определя по правилата на чл. 7, ал. 2 върху стойността на
санкцията, съответно обезщетението. Съгласно чл. 7, ал. 2, т. 1 от Наредбата
(изм. ДВ, бр. 2 от 2009 г., бр. 28 от 2014 г.; изм. с Решение № 5419 на ВАС на
РБ - бр. 45 от 2020 г., в сила от 15.05.2020 г.; изм., бр. 68 от 2020 г.), за
защита по дела с определен интерес възнагражденията са при интерес до 1000 лв.
– 300 лв.
Поради това и с оглед изхода на делото на
основание чл.63 от ЗАНН, следва да бъде осъдена Регионална дирекция по
горите -София, да заплати адвокатско възнаграждение в общ размер на 300 лева на
адв.Елена Милушева- процесуален представител на жалбоподателката М.Н.Б..
С оглед изхода на делото административно-наказващият орган РДГ-София
следва да заплати по сметка на РС-Самоков сумата в размер на 130 лева разноски
за възнаграждение за вещо лице ,сторени от бюджета на съда.
Воден от горното и на основание чл.63,ал.1 от ЗАНН ,съдът
Р Е Ш И :
ОТМЕНЯ наказателно постановление № .., издадено от Директора на РДГ-С.,с
което на М.Н.Б. *** на основание чл.266,ал.1 ,пр.7 от ЗГ й е наложена глоба в
размер на 150 лева за извършено нарушение на чл.213,т.1 от ЗГ.
ОСЪЖДА РДГ-София да заплати на адв.Е. М. адвокатско възнаграждение в
размер на 300 лева.
ОСЪЖДА РДГ-София да заплати в полза на РС-Самоков 130 лева разноски за
възнаграждение за вещо лице .
Решението
подлежи на обжалване в 14-дневен срок пред Административен съд-София окръг от
получаване на съобщението.
РАЙОНЕН СЪДИЯ: